Swap (Magyar) - ArchWiki

# Swap (Magyar)

From ArchWiki
Jump to navigation Jump to search

Related articles

- Swap on video ram
- fstab

Az az oldal a cserehely és a lapozás használatához nyújt bevezetőt GNU/Linux-on. Emellett tárgyalja a cserehelyek és a cserefájlok készítésének és aktiválásának módját.

A All about Linux swap space (Mindent a Linux cserehelyről):

  A Linux a fizikai RAM (random access memory) darabokra osztja, melyeket lapnak nevezünk. A virtuális memória használata, azaz "swapping" az a folyamat, amikor egy memórialap a merevlemez előre meghatározott részére kerül, melynek neve cserehely, hogy ezáltal memória szabaduljon fel- A fizikai memória és a cserehely nagyságának összege nem más, mint a virtuális memória.

## Cserehely

A cserehely leggyakrabban egy lemezpartíció, de akár egy fájl is lehet. A felhasználó az Arch Linux telepítése során, de akár később is létrehozhatja, ha szükségessé válna. A cserehely általában tanácsos az 1 GB-nál kevesebb RAM-mal rendelkező rendszereknél, de inkább személyes választás kérdése a RAM-mal bővel ellátott rendszerek esetében (bár a lemezre való felfüggesztéskor még mindig szükség van rá).

Hogy leellenőrizzük a cserehely állapotát, futtassuk ezt a parancsot:

    $ swapon -s

vagy ezt:

    $ free -m

Megjegyzés: Nincs teljesítménybeli különbség az egybefüggő cserefájl és a külön cserehely partíció közt, mindkettőt azonosként kezelhetjük.

## Cserehely (külön partíció)

A cserehely, vagy "swap" partíció létrehozható a legtöbb GNU/Linux particionáló eszközzel (mint pl.: `fdisk`, `cfdisk`). A cserehelyek típusa a82.

Hogy efféle partíción cserehelyet hozzunk létre (mintha fájlrendszert formáznánk), a `mkswap` parancs használandó. Például:

    # mkswap /dev/sda2

Figyelem: A partíció minden adata el fog veszni.

A mkswap eszköz alapértelmezetten UUID-t is létrehoz, de ha saját UUID-t akarunk adni neki, használjuk a `-U` zászlót.:

    # mkswap -U saját_UUID /dev/sda2

Aktiváljuk a lapozást a partíción:

    # swapon /dev/sda2

Hogy rendszerindításkor hasznájuk ezt a partíciót, jegyezzük be az fstab fájlunkba:

    /dev/sda2 none swap defaults 0 0

Megjegyzés: Ha TRIM támogatású SSD-t használunk, a cserehelyet jelölő sorban inkább használjuk a `defaults,discard` csatolási opciókat az fstab-ban. Ha manuálisan aktiváljuk a swapon paranccsal, a `-d` vagy `--discard` paraméterrel ugyanerre jutunk. Lásd a swapon(8)-t a részletekért.

## Cserefájl

A teljes partíció létrehozása melletti alternatívaként a cserefájl lehetővé teszi méretének menet közbeni változtatását is, no meg persze jóval könnyebben eltávolítható. Ez rendkívül fontos lehet, ha a szabad hely az elsődleges szempont (pl. kisebb méretű SSD-knél).

Megjegyzés: A Btrfs fájlrendszer nem támogatja a cserefájlok használatát. Ha ezt nem vesszük figyelembe, az a fájlrendszer összeomlásához vezethet. Jegyezzük meg, hogy Btrfs-en levő cserefájl használható, ha hurok eszközön (loop device) keresztül csatoljuk. Ez persze súlyosan csökkent lapozó-teljesítményt okoz.

### Cserefájl létrehozása

Root-ként használjuk a `fallocate` parancsot a cserefájl létrehozásához, mely tetszőleges méretű lehet (M = Megabájt, G = Gigabájt). A (`dd` is használható, de jóval több időt vesz igénybe. Példaképp, ha egy 512 MB nagyságú cserefájlt akarunk létrehozni:

    # fallocate -l 512M /swapfile
    vagy
    # dd if=/dev/zero of=/swapfile bs=1M count=512

Adjuk meg a megfelelő engedélyeket (a mindenki által olvasható cserefájl hatalmas biztonsági rés)

    # chmod 600 /swapfile

Miután megfelelő mérettel létrehoztuk, hozzuk létre rajta a swap fájlrendszert:

    # mkswap /swapfile

Aktiváljuk:

    # swapon /swapfile

Szerkesszük az `/etc/fstab`-ot, s hozzunk létre bejegyzést a cserefájlról:

    /swapfile none swap defaults 0 0

### Cserefájl eltávolítása

Figyelem: a cserehelyet a systemd kezeli, és bizonyos idő után újra engedélyezi.

A cserefájl eltávolításához kapcsoljuk ki rajta a lapozást:.

Root-ként:

    # swapoff -a

Távolítsuk el:

    # rm -f /swapfile

## CSerehely USB eszközön

Hála a Linux által kínált modularitásnak, több cserehelyet is használhatunk, akár több eszközön is. A merevlemezünk nagyon megtelt, ideiglenesen USB eszközt is használhatunk erre a célra. Ennek a módszernek nagyon komoly hátrányai vannak:

- Az USB eszközök lassabbak, mint egy merevlemez.
- A flash-memóriák korlátozott számú írási ciklust bírnak ki. Cserehelyként használva igen hamar tönkremennek.
- Ha más eszközt is csatlakoztatunk, a cserehely nem használható.

Hogy cserehelyként használható legyen, az USB flash eszközt először particionáljuk cserehelyként. Ehhez grafikus és konzol alapú eszközöket egyaránt használhatunk (GParted, fdisk). Bizonyosodjunk meg róla, hogy a partíciót cserehelyként jelöltök meg, mielőtt a partíciós táblát kiírnánk.

Figyelem: Legyünk mindig biztosak abban, hogy a partíciót megfelelő lemezre írjuk ki!

Ezek után nyissuk meg az `/etc/fstab`-ot.

Adjunk hozzá egy új bejegyzést, a már létező "swap" bejegyzés alatt, mely a mostani cserehelyet az USB meghajtóra helyezi át

    UUID=... none swap defaults,pri=10 0 0

ahol az UUID az alábbi parancs kimenetéből állapítható meg

    ls -l /dev/disk/by-uuid/ | grep /dev/sdc1

Az sdc1-et helyettesítsük a fentebb létrehozott swap partíció betűjelével. `sdb1`

Tip: Azért használunk UUID-t, mert a rendszerhez csatolt újabb USB eszközök módosíthatják a betűjel szerinti sorrendet.

Végezetül adjuk a

    pri=0

paramétert az eredeti swap bejegyzés mögé, hogy az fstab megtanulja: csak akkor kell használni a merevlemez eredeti cserehelyét, ha az USB eszköz megtelt.

Ez az útmutató másfajta memóriakártyákkal is működik, mint például az SD kártyák, etc.

## a teljesítmény hangolása

A cserehely értékeit hangolhatjuk, hogy nagyobb teljesítményre tegyünk szert.

### Swappiness (lapozhatóság)

A swappiness sysctl paraméter jelképezi a rendszermag hajlandóságát, hogy használja, vagy épp kerülje a cserehelyet. Ennek értéke 0 és 100 közötti lehet. Ha alacsonyra állítjuk, csökkenti a lapozás használatát, ezzel sokszor reaktívabbá a rendszert.

    /etc/sysctl.d/99-sysctl.conf

    vm.swappiness=1
    vm.vfs_cache_pressure=50

Hogy teszteljük, és megtanuljuk, ez miért is így működik, ebben a cikkben nézzünk körül.

Ez pedig egy Q&A poszt, mely sokat elárul a lapozhatóságról.

### Prioritás

Ha több mint egy cserefájllal vagy partícióval dolgozunk, jobb, ha mindegyikük számára megadunk egy bizonyos prioritási értéket (0-tól 32767-ig). A rendszer elsőként a magasabb prioritási értékú cserehelyet fogja használni, s csak utána az alacsonyabbakat. Így ha például van egy gyorsabb lemezünk (`/dev/sda`) és egy lassabb (`/dev/sdb`), a magasabb értéket adjuk meg a cserehelynek, mely a gyorsabb lemezen található. Ezt az fstab-ban a `pri` paraméterrel tehetjük meg:

    /dev/sda1 none swap defaults,pri=100 0 0
    /dev/sdb2 none swap defaults,pri=10  0 0

Vagy a `-p` (vagy `--priority`) paraméterrel, amikor a swapon parancsot használjuk:

    # swapon -p 100 /dev/sda1

Ha két, vagy több helynek ugyanakkor a prioritása, s ezek legmagasabb prioritású elérhető eszközök, a lapozás allokációja round-robin alapon oszlik meg köztük.

Category:

- File systems (Magyar)