<h2>Арабські місячні станції</h2>
<p>У картині зоряного неба із арабськими місячними станціями описується 28
областей на небі, визначених давніми арабами, у яких розташовується Місяць
протягом календарного руху небом. Сонце також проходить крізь ці області,
залишаючись у околі кожної зі станцій протягом 13-14 днів. Тобто маємо 27 x
13 + 14 (у одній зі станцій перебування триває 14 днів) = 365 днів у річній
подорожі світила 28 станціями.</p>

<p>Кожна зі станцій розпізнається за зіркою або групою зірок.</p>

<h3>Історичний огляд</h3>

<p><em>Маназіл аль-Камар</em>, арабською «місячні області» або «станції
Місяця», — система із 28 зірок, груп зірок або областей на небі, які
розташовано поруч із позиціями, де розташовано Місяць у кожну із ночей його
місячного обертання. Цю систему було запроваджено ще у доісламський період,
до 7 століття нашої ери. Ранні згадки повного списку місячних станцій можна
знайти, як повідомляє Абд аль-Малік ібн-Хабіб (помер у 853 р.), належать
Маліку ібн-Анасу (помер у 795 р.).<sup><a href="#footnote-1">[1]</a></sup> </p>

<p>Ця система використовувалася для визначення пір року та передбачення погоди,
особливо дощу.<sup><a href="#footnote-2">[2]</a></sup> Араби казали: кожен
<em>нав</em> [період з 13 або 14 днів] має свою власну типову погоду із
дощем, вітром і температурою.<sup><a href="#footnote-4">[4]</a></sup>
Сонячний рік було поділено на 28 періодів у 13 днів кожен, окрім одного
періоду у 14 днів, із загальною кількістю у 365 днів. Ці 28 тринадцяти- або
чотирнадцятиденних періодів називаються <em>анва'а</em> (множина від
<em>нав'</em>). Кожен <em>нав</em> починається із заходу однієї із зірок
астеризмів, які складають одну місячну область на заході на світанку, і
сходження її протилежної місячної області, у той самий час, на
сході. <em>Наву</em> дають назву місячної області, яка заходить. Заходи і
сходження для кожної із 28 місячних областей, одна за одною, формують
сонячний рік. Місячна область <em>аль-Джабах</em> містить 14 днів.<sup><a
href="#footnote-3">[3]</a></sup><sup><a href="#footnote-4">[4]</a></sup> </p>

<p>Докладний опис зірок у кожній із місячних областей, час їхнього сонячного
сходу та збірку астрономічних і метеорологічних знань давніх арабів можна
знайти у <em>Книзі анва'а</em>, автором якої є Ібн-Кутайба (828 - 884 або
889 рр.). До нас дійшли копії цього рукопису. Друковану копію опубліковано в
Індії у 1956 році.<sup><a href="#footnote-5">[5]</a></sup></p>

<p>Використання місячних областей у людському житті та важливість визначення
цих областей та часу їхнього сонячного сходу призвели до того, що з'явилися
поеми із їхнім описом та короткі трактати, пов'язані із вивченням областей
та їхнього зв'язку із сільськогосподарською, навігаційною та медичною
практикою. Прикладом таких поем, присвячених опису зірок у місячних
областях, є поема Мухаммада аль-Мукрі (1578-1638), яку було опубліковано
Густавом-Адольфом де Каласанті-Мотилінським у 1899 році у його книзі «Les
mansions lunaires chez les Arabes».<sup><a
href="#footnote-6">[6]</a></sup><sup><a href="#footnote-7">[7]</a></sup>
Прикладом трактату є трактат Шейха Салі аль-Шетрі (помер близько 1891 р.) із
назвою «Розклад року для селян».<sup><a href="#footnote-8">[8]</a></sup> </p>

<h3>Поточне використання місячних станцій</h3>
<p>Сільськогосподарські календарі на основі сонячного сходження місячних
станцій використовуються і зараз. До офіційного календаря Саудівської Аравії
включено відповідні часові позначки.<sup><a href="#footnote-9">[9]</a></sup>
Нижче наведено приклад використання календаря на основі місячних станцій для
тринадцятиденного періоду, який починається зі сходження третьої місячної
станції <em>Аль-Турайя</em> (Плеяд) 7 червня: «Стає жаркіше, посилюється
вітер. Дикі трави висихають. Опускається вода у колодязях. Дощі у цей період
випадають дуже рідко. Починають зникати весняні комахи. Фініки на пальмах
починають набувати кольору. Рекомендуємо належним чином поливати дерева і
припинити поливати виноград, коли виноградини почнуть
забарвлюватися.»<sup><a href="#footnote-10">[10]</a></sup> </p>

<h3>Ідентифікація місячних станцій</h3>
<p> Ібн-Кутаба (828 - 884 або 889 рр.) у своїй <em>Книзі Анва'а</em> надає
докладний опис зірок кожної місячної станції, але точну ідентифікацію можна
отримати із <em>Книги нерухомих зірок</em> Аль-Суфі (помер близько 986
р.). У цій книзі Аль-Суфі навів прив'язку зірок, які були відомі давнім
арабам, до сузір'їв Птолемея.</p> 

<p>Прикладом визначень для зірок місячних областей Аль-Суфі є таке визначення
<em>Аль-Гафр</em>: «І двадцять друга [зірка у Діві] та двадцять третя, яку
розташовано на хвості [каймі одягу] із двадцять п'ятою на лівій ступні
[Діви] називаються [арабами] <em>Аль-Гафр</em>. Це п'ятнадцята місячна
область.»<sup><a href="#footnote-11">[11]</a></sup><sup><a
href="#footnote-12">[12]</a></sup>. Оскільки координати нумерованих зірок у
сузір'ях Птолемея відомі, відносно просто визначити арабські назви
відповідних зірок.</p>

<h3>Зауваження щодо назв зірок та астеризмів картини зоряного неба із місячними
станціями</h3>
<p>Давні араби часто давали назви одразу групі зірок. Наприклад, трьом зіркам
поясу Оріона (δ Оріона, ε Оріона і ζ Оріона) вони дали назву «Низка бусин»
<em>аль-Нажм</em> (النظم). У цій картині зоряного неба їх позначено «Низка
бусин 1», «Низка бусин 2» і «Низка бусин 3».</p>

<p>Усі назви зірок у цій картині зоряного неба мають давньоарабське
походження. Тобто, ці назви виникли ще до еліністичного впливу, як про це
оповідає аль-Суфі у його <em>Книзі нерухомих зірок</em>, окрім таких назв
зірок:
<ol>
 <li>Зірка Клятви, α Ерідана <em>аль-Мухліф</em> (المحلف): про цю зірку нічого
немає у книгах Птолемея або Аль-Суфі, оскільки її було неможливо
спостерігати із областей північної півкулі, де жили ці вчені. Професор Куніщ
(Kunitzsch) дійшов до висновку, що назвою цієї зірки є <em>аль-Муніт</em>
(المحنث). Про неї є згадки у деяких ранніх роботах.<sup><a
href="#footnote-13">[13]</a></sup> Ця зірка є відомою мешканцями Арабського
півострова під назвою <em>аль-Муліф</em> (المحلف), це слово має те саме
значення.</li>
 <li>«Двоє перших», α Великої Ведмедиці та β Великої Ведмедиці,
<em>аль-Аввалаан</em> (الأولان): про назву цієї пари зірок згадує морський
мандрівник Ібн-Маджід (помер близько 1500 р.).<sup><a
href="#footnote-14">[14]</a></sup> Цією назвою усе ще користуються рибалки у
Червоному морі.</li>
<li>«Прихована», δ Великої Ведмедиці, <em>аль-Хафі</em> (الخافي): цю назву
згадує мандрівник Ібн-Маджід (помер близько 1500 р.).<sup><a
href="#footnote-15">[15]</a></sup></li>
<li>«Газелі», 42 Оріона, θ2 Оріона та ι Оріона, <em>аль-Джавазі</em> (الجوازي):
цю назву згадує Ібн-Кутайба у своїй «Книзі анва'а».<sup><a
href="#footnote-16">[16]</a></sup></li>
<li>«Наглядач за страусами», λ Стрільця, <em>Ра'ї аль-Найєм</em> (راعي النعايم):
ця зірка є дев'ятою зіркою 20-ї місячної станції, відповідно до поем
Мухаммада аль-Мукрі<sup><a href="#footnote-6">[6]</a></sup> та Мохаммада
аль-Каді<sup><a href="#footnote-22">[22]</a></sup> Джерела цієї назви
описано Куніщем.<sup><a href="#footnote-25">[25]</a></sup></li>
</ol></p>

<p>При перекладі значень назв зірок англійською автор намагався якомога точніше
передати сенс назви, якщо у неї є декілька значень. На це слід звернути
увагу, оскільки ці значення можуть відрізнятися від раніше зазначених у
ресурсах із даними щодо назв зірок арабською:
<ol>
 <li> Зірка α Візничого (Капелла): давньою арабською назвою є <em>аль-Айюк</em>
(العيوق). Про це повідомляють Аль-Суфі, Ібн-Кутайба та інші. Ця назва
означає «перешкода». За давніми арабськими легендами «перешкода»
(<em>аль-Айюк</em>) не дає Альдебарану зустрітися із <em>аль-Тураєю</em>
(Плеядами).<sup><a href="#footnote-17">[17]</a></sup><sup><a
href="#footnote-18">[18]</a></sup></li>
 <li> Зірка ε Великої Ведмедиці (Аліот): давня арабська назва — <em>аль-Джавн</em>
(الجون). Про це повідомляє Аль-Суфі. Ця назва має декілька значень і,
зазвичай, пов'язана із чорною мастю коня або верблюда. Куніщ вказує переклад
німецькою «der Rappe», тобто «чорний кінь», але ця назва також означає
«білий дикий віслюк» або «дикий ішак». Оскільки ця зірка є відносно
яскравою, автор цієї картини зоряного неба вважає основним значенням назви
«дикий віслюк».<sup><a href="#footnote-19">[19]</a></sup><sup><a
href="#footnote-20">[20]</a></sup></li>
 <li> Зірки λ Оріона, φ1 Оріона та φ2 Оріона: давня арабська назва —
<em>аль-Хакаа</em>. Про це повідомляють Аль-Суфі, Ібн-Кутайба та інші
(الهقعة). Ці назва означає «коло на грудях», або «бік грудей», або «пляма
поряд із ногою вершника» (формується від різних напрямків шерсті на тілі
коня). Автором знайдено поему Мухаммада аль-Мукрі, у якій ці зірки описано
як пляму на боці коня поряд із ступнею вершника.<sup><a
href="#footnote-6">[6]</a></sup> Куніщ також згадує це значення у «Словнику
сучасних назв зірок».<sup><a href="#footnote-21">[21]</a></sup></li>
</ol></p>

<p> Астеризми місячних станцій (стоянок) у цій картині зоряного неба визначено
відповідно до даних, які наведено Аль-Суфі, із такими зауваженнями:
<ol>
 <li>Четверта місячна станція, <em>Аль-Дабаран</em> («Переслідувач [Плеяд]»)
складається з однієї зірки α Тільця (Альдебарана) за даними аль-Суфі та
Ібн-Кутайби. Автором картини зоряного неба додано до них зірки у формі V зі
скупчення Гіади, щоб вигляд відповідав тому, як станцію описано у поемі
Мухаммада аль-Мукрі<sup><a href="#footnote-6">[6]</a></sup> та іншій поемі
Мохаммада аль-Каді (помер близько 1868 р.)<sup><a
href="#footnote-22">[22]</a></sup>.</li>
 <li> Восьма місячна станція, <em>Аль-Нутра</em> (кінчик носу лева) складається із
скупчення Ясла, за аль-Суфі-ібн-Кутайбом, та двох зірок: γ Рака (Азеллюс
Бореаліс) та δ Рака (Азеллюс Аустраліс)</li>
 <li> Двадцята місячна станція, <em>Аль-Нааєм</em> («Страуси»), — область навколо
таких зірок: ζ Стрільця (Аскелла), φ Стрільця, δ Стрільця (Каус Медіа) та ε
Стрільця (Каус Аустраліс) згідно з аль-Суфі. Ібн-Кутайба описує цю місячну
станцію як таку, що складається з восьми зірок: ς Стрільця, φ Стрільця, τ
Стрільця, ζ Стрільця, γ Стрільця, δ Стрільця, ε Стрільця, η Стрільця.<sup><a
href="#footnote-24">[24]</a></sup> У поемах Мухаммада аль-Мукрі<sup><a
href="#footnote-6">[6]</a></sup> та Мохаммада аль-Каді<sup><a
href="#footnote-22">[22]</a></sup> додається дев'ята зірка — λ Стрільця.</li>
 <li>12-а місячна станція <em>Аль-Балда</em> (порожня область) — порожня ділянка
неба без яскравих зірок між <em>Аль-Найєм</em> та <em>Саад
Аль-Табіх</em>. Навколо цієї області створено астеризм з зірок.</li>
</ol></p>

<h3>28 станцій (стоянок)</h3>
<ol>
 <li><em>Аль-Шартен</em> або <em>Аль-Ашрат</em> («два знаки» або просто «знаки»)
складається з 3 зірок: α Овна (Гамаль), β Овна (Шератан) та γ<sub>2</sub>
Овна (Месартхім)</li>
 <li><em>Аль-Ботен</em> (маленький живіт [малого барана]) складається з 3 зірок:
ε Овна, δ Овна (Ботейн) та ρ<sub>3</sub> Овна</li>
 <li><em>Аль-Турая</em> (Плеяди) складається зі скупчення Плеяди</li>
 <li><em>Аль-Дебран</em> (Переслідувач [плеяд]) складається із однієї зірки α
Тільця (Альдебаран) та яскравих зірок Гіад</li>
 <li><em>Аль-Гекаа</em> (мітка на боці коня) складається з трьох зірок на голові
Оріона: λ Оріона (Мейсса), φ<sub>1</sub> Оріона та φ<sub>2</sub> Оріона</li>
 <li><em>Аль-Ханаа</em> (вигин на шиї верблюда) складається з двох зірок: γ
Близнюків (Альхена) та ξ Близнюків</li>
 <li><em>Аль-Тхіра-а</em> (лапа лева) складається з двох зірок голів близнюків: α
Близнюків (Кастор) та β Близнюків (Поллукс)</li>
 <li><em>Аль-Натра</em> (кінчик носу лева) складається із скупчення Ясла та двох
зірок: γ Рака (Азеллюс Бореаліс) та δ Рака (Азеллюс Аустраліс)</li>
 <li><em>Аль-Тарф</em> (погляд лева) складається з двох зірок: κ Рака та λ Лева
(Альтерф)</li>
 <li><em>Аль-Джабха</em> (чоло лева) складається з 4 зірок: ζ Лева (Адхафера),
γ<sub>1</sub> Лева (Альджиба), η Лева та α Лева (Регул)</li>
 <li><em>Аль-Зубра</em> (грива лева) складається з двох зірок: δ Лева (Зосма) та
θ Лева (Шертан)</li>
 <li><em>Аль-Зарфа</em> (зміна погоди на холодну) складається з однієї зірки: β
Лева (Денебола)</li>
 <li><em>Аль-Увва</em> (поворот) складається з п’яти зірок: β Діви (Завіджава), η
Діви (Занія), γ Діви (Порріма), δ Діви та ε Діви (Віндеміатрікс)</li>
 <li><em>Аль-Сімак</em> (неозброєний вишній) складається із зірки α Діви (Спіка)</li>
 <li><em>Аль-Гафр</em> (волосся на хвості лева) складається із трьох зірок: ι
Діви (Сирма), κ Діви та λ Діви</li>
 <li><em>Аль-Зубана</em> (клешні скорпіона) складається із двох зірок:
α<sub>2</sub> Терезів (Зубен Ельгенубі) та β Терезів (Зубен Ельшемалі)</li>
 <li><em>Аль-Ікліл</em> (головна стрічка з орнаментом) складається з трьох зірок:
β<sub>1</sub> Скорпіона (Акраб), δ Скорпіона (Дшубба) та π Скорпіона, але,
відповідно до Аль-Суфі, трьома зірками є θ Терезів, κ Терезів та 42 Терезів</li>
 <li><em>Аль-Кальб</em> (серце скорпіона) складається із зірки α Скорпіона
(Антарес)</li>
 <li><em>Аль-Шола</em> (жало скорпіона) складається з двох зірок: λ Скорпіона
(Шаула) та υ Sco (Лесат)</li>
 <li><em>Аль-Найєм</em> (страуси) складається із ділянки неба навколо таких
зірок: ζ Стрільця (Асцелла), φ Стрільця, δ Стрільця (Каус Медіа) та ε
Стрільця (Каус Аустраліс)</li>
 <li><em>Аль-Балда</em> (порожня область) — порожня ділянка неба без зірок між
<em>Аль-Найєм</em> та <em>Саад Аль-Табіх</em></li>
 <li><em>Саад Аль-Табіх</em> (щаслива зірка Вбивці) складається з двох зірок:
α<sub>1</sub> Козорога (Альгеді) та β Козорога (Дабіх)</li>
 <li><em>Саад Булаа</em> (щаслива зірка ковтальника) складається з трьох зірок: ν
Водолія, μ Водолія та ε Водолія (Альбалі)</li>
 <li><em>Саад Аль-Сауд</em> (щасливі зірки щасливих) складається із трьох зірок:
β Водолія (Садалсууд), ξ Водолія та λ Козорога</li>
 <li><em>Саад Аль-Ахбіа</em> (щасливі зірки жителів наметів) складається з
чотирьох зірок: γ Водолія (Садахбія), π Водолія, ζ<sub>2</sub> Водолія та η
Водолія</li>
 <li><em>Аль-Мугаддам</em> (передня частина ковша для наливання води) складається
із двох зірок: α Андромеди (Альферац) та γ Пегаса (Альгеніб)</li>
 <li><em>Аль-Муахар</em> (задня частина ковша для наливання води) складається із
двох зірок: β Пегаса (Шеат) та α Пегаса (Маркаб)</li>
 <li><em>Аль-Ріша</em> або <em>Батн Аль-Хут</em> («Мотузка колодязного міха» або
«Живіт риби») складається із зірки β Андромеди (Міраха) та двох дуг зірок,
які утворюють фігуру риби.</li>
</ol>

<h3>Фігури Суперлева та Аль-Даузи із давньої арабської зоряної карти</h3>
<p>Як можна зауважити, назви місячних станцій з сьомої до п'ятнадцятої є
частинами фігури лева. Ця арабська фігура лева займає понад 100 градусів
небесного кола, трохи більше половини небозводу. За назвами цих зірок можна
побудувати фігуру лева.</p>

<p>Дві із місячних станцій, <em>Аль-Хакаа</em> та <em>Аль-Ханаа</em>, є
частиною зірок Аль-Джавза. Фігура Аль-Джавзи займає Оріон та деякі зірки
навколо нього. Давні араби вважали ці зірки фігурою жінки із луком та
стрілою, яку спрямовано на лева.</p>

<p>Обговорення цих двох фігур та зображення кожної з них можна знайти у статті
Роланда Лаффітта: <a
href="http://www.muslimheritage.com/article/our-arab-heritage-celestial-vault"
class='external text' rel="nofollow">Наш арабський спадок на
небозводі</a>. Докладніше про давньоарабську картину зоряного неба
оповідається у його книзі «Le Ciel des Arabes».</p>

<h3>Автор</h3>
<p>Автором файлів цієї картини зоряного неба та збірки назв зірок арабською є
Халід Аль-Аджаджі.</p>

<hr>

<p id="footnote-1">[1] Kunitzsch P. The Arabs and the Stars, Variorum reprints Northampton
1989, Al-Manazil, Item XX pp 1-7.</p>
<p id="footnote-2">[2] Helaine Selin, Encyclopaedia of the History of Science, Technology, and
Medicine in Non-Western Cultures, Lunar Mansions in Islamic History,
Kunitzsch P. p 520</p>
<p id="footnote-3">[3] Edward W. Lane, Arabic-English Lexicon (London: Willams & Norgate 1863)
p 2861</p>
<p id="footnote-4">[4] Ibn Qutaybah (b 828 d. 884 або 889), Kitab al-Anwa'a, pp. 6-7 (Арабське
видання оригіналу книги у 1956 році у Індії, Хайдарабад/Деккан)</p>
<p id="footnote-5">[5] Helaine Selin, Encyclopaedia of the History of Science, Technology, and
Medicine in Non-Western Cultures, Ibn Qutayba, Kunitzsch P. p 429</p>
<p id="footnote-6">[6] [Ta̕rīf manāzil alkamar] Les mansions lunaires des Arabes; Muhammad
al-Mukrī.; A de Calassanti-Motylinski опубліковано у Алжирі, Imprimerie
orientale, 1899.</p>
<p id="footnote-7">[7] <a href="http://www.uranos.fr/DOCU_03_T03.htm" class='external text'
rel="nofollow">http://www.uranos.fr/DOCU_03_T03.htm</a></p>
<p id="footnote-8">[8] Salih Al-Shethri, Timetable for farmers <em>Jadwal fi ilm al-harth ala
hisaab al-shuthoor</em> (جدول في علم الحرث على حساب الشثور) ISBN
9960-49-971-5</p>
<p id="footnote-9">[9] <a href="http://www.ummulqura.org.sa/" class='external text'
rel="nofollow">Офіційний календар королівства Саудівська Аравія</a></p>
<p id="footnote-10">[10] Moon stations and Agriculture seasons. A bulletin by the Agriculture
Administration of the Chamber of Commerce in Riyadh, Saudi Arabia. 2002</p>
<p id="footnote-11">[11] Al-Sufi, Book of Fixed Stars, Arabic print p. 194 by Dairat Al-Ma'arif
Al-Othmanyyah Hayderabd/Deccan India 1954</p>
<p id="footnote-12">[12] Schjellerup, Description des etoiles fixes, 1874, p. 163. (переклад
французькою)</p>
<p id="footnote-13">[13] Kunitzsch P. The Arabs and the Stars, Variorum reprints Northampton
1989, On the Mediaeval Arabic Knowledge of the Star Alpha Eridani</p>
<p id="footnote-14">[14] Kunitzsch P. Untersuchungen zur Sternnomenklatur der Araber 1961, No
22, p. 40</p>
<p id="footnote-15">[15] Kunitzsch P. Untersuchungen zur Sternnomenklatur der Araber 1961, No
127, p. 69</p>
<p id="footnote-16">[16] Ibn Qutaybah (b. 828 d. 884 або 889), Kitab al-Anwa'a, p 45 (Арабське
видання оригіналу книги у 1956 році у Індії, Хайдарабад/Деккан)</p>
<p id="footnote-17">[17] Лісан аль-Араб <em>awq</em> (عوق).</p>
<p id="footnote-18">[18] Lane E., Arabic-English Lexicon (London: Willams & Norgate 1863)
<em>awq</em> (عوق) "[Кажуть], її називають [<em>аль-Айюк</em>] العيوق,
оскільки [, як вважається,] вона заваєає [<em>аль-Дабаран</em>] الدبران
зустрітися із [<em>аль-Тураєю</em>] الثريا. </p>
<p id="footnote-19">[19] Kunitzsch P. Untersuchungen zur Sternnomenklatur der Araber 1961, No
106, p. 62</p>
<p id="footnote-20">[20] Lisan al-Arab <em>jawn</em> (جون).</p>
<p id="footnote-21">[21] Kunitzsch P. and Smart T., A Dictionary of Modern Star Names, a short
guide to 254 star names and their derivations, 2006</p>
<p id="footnote-22">[22] AlAjaji K., Explanation of the Poem of Mohammad Al-Qadhi of Anwaa and
Stars <em>Sharh qasidat al-Qadhi fi al-Anwaa wa al-Nujoom</em> (شرح قصيدة
محمد العبدالله القاضي في الأنواء والنجوم) , January 2014 ISBN
978-603-01-2118-2</p>
<p id="footnote-23">[23] Ibn Qutaybah (b. 828 d. 884 або 889), Kitab al-Anwa'a, p 54 (Арабське
видання оригіналу книги у 1956 році у Індії, Хайдарабад/Деккан)</p>
<p id="footnote-24">[24] Ibn Qutaybah (b. 828 d. 884 або 889), Kitab al-Anwa'a, p 74 (Арабське
видання оригіналу книги у 1956 році у Індії, Хайдарабад/Деккан)</p>
<p id="footnote-25">[25] Kunitzsch P. Untersuchungen zur Sternnomenklatur der Araber 1961, No
238b, p. 96</p>
